Превод: Bakuramariks @Отаку България http://otaku.bg/
Какво правиш, Комияма?
Почти е Свети Валентин.
Ясно. Свети Валентин.
По това време момчетата почистват чекмеджетата и чиновете си.
Не се надявай на шоколад. Безсмислено е.
Млъкни. Не знаеш, докато не опиташ.
Много благодаря!
Радвам се, че им е останало от тези.
Страхотно, нали?
Колко ли места обиколихме?
Благодарение на теб успях да намеря от тях.
Благодаря ти!
Престани.
Пак ли ти става неловко...
Не е това.
Тоджо, и ти ли си на пазаруване?
Да. И ти и Китаоджи, нали?
Сацки поиска да пазаруваме...
На среща сме!
На среща сме, нали?
Манака, благодаря ти за подаръка.
Какви ги вършиш, Сацки?!
Ще се видим утре, Манака. Беше весело.
Почакай, Сацки!
Изобщо не бяхме на среща. Просто й помагах с пазаруването.
Ще отивам при нея, но моля те, повярвай ми.
Сацки!
Мерси, че ме последва.
Защо й каза, че сме на среща?
Имах шанс.
Шанс?
Шанс да ви разделя.
Но да лъжеш така...
Манака, какво толкова харесваш в нея?
Можеш да си говориш с мен за тъпи неща, както и да се забавляваме заедно.
Зная го.
И аз така смятам.
Удивително.
Досега не съм бил прегръщан с такава сила.
Мразя те.
Защо не отвръщаш на прегръдката ми?
Беше ми казал, че ме обичаш, но защо тогава не споделяш моите чувства?
Вече ми писна!
Въпреки че съм така близо до теб...
Ти си идиот! Мразя те!
Сацки.
Но в действителност най много мразя себе си.
Сацки!
Същото... същото се случи и с Нишино.
Понеже съм глупак. Понеже не мога да реша коя от тях харесвам.
Ако я бях прегърнал,
тя щеше да страда много повече.
Каква глупачка съм. Защо ми беше да казвам тези думи?
Добро утро, Манака-кун.
Добро утро, Тоджо.
Няма смисъл. Тя наистина ме мрази.
Какво му има? Дори не ми каза "добро утро".
Добре тогава. И аз няма да му говоря.
Извини ме.
Забравих си тетрадката по математика.
Ще ми дадеш ли твоята?
Гаджето ти обикновено не ти ли дава неговата?
И кой е гаджето ми?
Моля те?
Защо не мога да съм честна?
Минаха няколко дни без да сме си оправили взаимоотношенията.
И на Свети Валентин...
Тръгвам.
Джунпей, надявам се тази година да получиш шоколад поне от едно момиче.
Престани!
Ще може ли днес след училище?
Естествено.
Това е от уважение. Не ме разбирай погрешно.
Шоколад...
Благодаря.
Добре, благодаря.
Няма нищо.
Както и очаквах...
Май е безсмислено.
Последният ми шанс бе тук, но вътре няма шоколад.
Денят на Св. Валентин, за момче което не е популярно, е просто безсмислен.
Мислех си, че Сацки ще ми подари шоколад.
Смятах, че ще можех да й се извиня на Св. Валентин.
Тоджо.
Манака-кун, би ли приел това?
Или пък... не искаш?
Няма такова нещо!
Благодаря ти. За първи път ми подаряват шоколад. Какви ги говоря?
В действителност смятах, че няма да е редно.
Но Юи ми разказа за Нишино-сан...
И реших да ти дам шоколада.
Но това е нещо различно. Просто чувство на благодарност.
Чувство на благодарност?
Сякаш откакто те срещнах, един нов свят се откри пред мен.
Ти прочете романа ми. Успях да продължа с писането.
И успях да стана приятелка с хора, на които никога нямаше да заговоря.
Като Комияма-кун и Сотомура-кун...
Казвайки ми тези думи с тази усмивка...
Дори и да не ми е казала, че ме обича, имам чувството, че е така.
Аз също.
Благодарение на теб, един нов свят се отвори и пред мен.
Манака-кун...
Каква глупачка съм. За първи път се пробвах да приготвя шоколад...
Здравата се постарах. Е, все тая. И без това за нищо не става.
Шоколад? За мен? Чудя се от кого ли е.
Да не е от Сацки? Спречкахме се и може би заради това не е искала да ми го дава лично.
Голяма шегаджийка е.
Прибрах се!
Джунпей, това е...! Поздравления!
Джунпей.
Юи. Какво има?
Бързо възтановяване след такова сълзливо сбогуване.
Но предстоят изпитите за "Оуми".
Чух по новините, само дето изпита ще е 4 пъти по-труден.
Ще ти е трудно.
Точно това ли трябваше да ми кажеш?
Шоколад!
Даже два.
Ами да.
От Тоджо-сан и Сацки-чан?
Значи е дадено по задължение.
Какво каза?
Ето този да не е домашно приготвен?
Домашно приготвен? Май е такъв.
Дори след като се спречкахме, Сацки си е дала труда да го приготви тя.
Колко е мила.
Тогава ще взема да опитам!
Защо ги ядеш първа?!
Спокойно, само едно взех.
Не е в това проблема!
Днес е Св. Валентин!
Върни ми го!
Вече го изядох.
Беше вкусно. Дай ми още едно!
Няма! Останалите са си за мен.
Не знаех, че шоколада е толкова вкусен. Щастлив съм, че съм жив.
Носът на Джунпей кърви!
Кърпичка! Кърпичка!
Каква жалка гледка!
Носът ти започна да кърви точно след като хапна шоколада... Даже и малките деца не го правят!
Захвърлянето на шоколада май бе прекалено.
Трябваше просто да му го дам. Каква съм глупачка.
Сета няма как да се извиня на Манака.
Манака.
Здрасти. Благодаря ти за шоколада.
Много се зарадвах.
Ти сериозно ли? Ама шоколада...!
Манака... Ти си го взел?
Взех ги и ги изядох.
Не мога да го повярвам. Намерил си ги.
Разбира се.
Но...
Бяха ужасни, нали? За първи път приготвям нещо...
Имам груб характер, и изглежда не съм по такива мили неща.
Не, грешиш.
Първоначално смятах, че са купени от магазин.
Имаха леко горчив вкус. Харесаха ми.
Закупени шоколади?
Това е, нали?
Много се фокусирах над опаковането.
Чудя се дали не са били горчиви понеже ги препекох.
Но...
Манака... Манака много си мил.
Глупачка, не прави такава физиономия. Не ти отива.
Приготви шоколади за мен.
Много бях щастлив.
Ето така. Така вече ти отива.
Манака, не говори така...
Пусни ме.
Няма пък.
Щастлив съм.
Успях да се помиря със Сацки.
Манака-кун.
Написах още от романа си. Искаш ли да го прочетеш?
Естествено. Много искам да видя какво става нататък.
Нека се срещнем след училище в филмовия клуб.
Разбрано.
Сацки... и Тоджо...
Заради Св. Валентин
имам усещането, че взаимоотношенията ни ще се променят.
Да не съм се загубила.
Май не трябваше да разглеждам училището сама, след като приключих с изпита.
Не, пътя не е този. Какво да правя? Ще се върна в училището.
Невъзможно е. Не си спомням пътя.
Какво има?
Ти си Юи-чан, правилно?
Да не си се изгубила?
Ти беше приятелка на Джунпей.
Нишино. Нишино Цукаса.
Точно така, ти си Нишино-сан! Радвам се, че срещнах познат.
Ти ще учиш в "Оуми", нали?
И, ако ме приемат, ще стана твой кохай. *Кохай е младши ученик, работник и т.н.*
Права си. Дано те приемат.
Да! Обучението през зимната ваканция...
Оттук мога и сама.
Дома на Джунпей е наблизо.
Как е Джунпей?
Добре е.
А, да. Забавно е.
След като Джунпей хапна няколко шоколада, които получи за Св. Валентин,
носа му започна да кърви.
В гимназията е, а е като дете.
Какво има?
Изял е шоколадите много бързо.
Благодаря, Джунпей-кун.
До тук си, нали? За щастие през пролетта ще те виждам в училището.
Чао, Юи-чан.
Чудя се защо Нишино-сан каза "благодаря".
Шоколадите бяха от Сацки, нали? Странно.
Като че ли Нишино-сан ги е направила.
Невъзможно!
Може би тези шоколади...
Юи-чан.
Лельо.
Как минаха изпитите?
Напълно гладко!
Това е страхотно.
Мислех да приготвя задушени зеленчуци за вечеря.
Задушени зеленчуци? Би било чудесно да са със стриди.
Разбира се. Днес получих стриди от родителите ти.
Супер!
За какво си мислех преди малко...?
Не еважно.
Лошо ли е?
Не, добро е. Чудя се кое момиче ще избере главния герой.
Да, момичето, което вкарва в правия път героя,
или момичето, което споделя еднакви мечти с него.
Коя ли ще избере?
Не, не ми казвай.
Спокойно. Аз самата все още не съм решила.
Добре.
С нетърпение чакам да видя какво ще стане.
Няма ли вече да си тръгваме?
Не може ли да си поговорим още малко?
Поговорим?
За каквото и да е. Можем да поговорим за... онова.
Най-накрая сме сами заедно. Даде ми шоколад и се сближихме още повече.
Знаеш ли...
Натъкнах се на един интересен филм, който излиза през пролетта.
Какъв жанр?
Фентъзи.
Манака-кун.
Манака... кун.
Тоджо каза, че шоколада й бил от чувство на благодарност, но...
би трябвало да се очаква и други чувства.
Но аз изпитвам чувства и към Сацки.
Но, ако Тоджо ми признае, няма да е толкова лошо.
Няма да получа положителен отговор, дори и да побързам и я попитам.
Прекалено бързам.
Има мъничка китка. Дали ще се счупи, ако я стисна по-силно.
Ако я прегърна силно...
...ще приключи ли връзаката ни?
Манака-кун.
Но...
Но искам да я прегърна.
Определено...
Още от тогава...
Ще се прибираме ли?
Да.
Манака-кун.
Мисля, че зная кое момиче ще избере героя в романа ми.
Преди малко ми хрумна.
Ще се видим утре, Манака-кун.
Добре.
Тоджо.
Не й казах, че я харесвам, нито пък тя ми каза, че ме харесва.
Преди една година...
Любовта, която се зароди от пръв поглед на покрива...
Като че ли най-сетне успях да й покажа чувствата си. Щастлив съм.
Гледай къде вървиш?! Да умреш ли искаш?!
Простете, все още не искам да умирам.
Джунпей, за какво се усмихваш? Зловещо е.
Превод: Bakuramariks @Отаку България http://otaku.bg/